Miehentappokertomus : suomalaisen henkirikoksen narratiivi poliisin rikospaikkaselosteissa
Rintamäki, Terhi (2015)
Rintamäki, Terhi
Lapin yliopisto
2015
openAccess
Julkaisun pysyvä osoite on
https://urn.fi/URN:NBN:fi:ula-201511091362
https://urn.fi/URN:NBN:fi:ula-201511091362
Tiivistelmä
Tutkielmassa tarkastellaan Suomen poliisin kirjoittamia rikospaikkaselosteita henkirikosten tekopaikoilta. Tutkielman aineistona on 15 rikospaikkaselostetta, jotka ovat peräisin MOVE! -kuntoutusohjelman vaikuttavuuden arviointitutkimuksen (2014) aineistosta. Henkirikokset ovat Suomessa yleisempiä kuin muissa Pohjoismaissa ja profiloituneet alkoholisoituneiden, syrjäytyneiden, keski-ikäisten miesten ongelmaksi. Pitkästä tutkimusperinteestä ja valtiollisista interventioista huolimatta henkirikosten määrä ei ole merkittävästi laskenut, mikä ohjaa perehtymään ilmiön kulttuurisiin taustoihin. Tutkielmassa syvennytään institutionaalisen asiantuntijatahon kertomuksiin kuolemaan johtavasta väkivallasta ja kiinnostus kohdistuu siihen, miten henkirikos merkityksellistyy poliisin rikospaikkaselosteissa.
Väkivalta on merkittävä, pysyvä ja universaali ongelma. Suhtautuminen väkivaltaan ja sen seurauksiin riippuu historiallis-kulttuurisesta ympäristöstä, jota voidaan tutkia väkivallan kielellistämistä analysoimalla. Kertomukset ovat keino jäsentää maailmaa, ja niillä otetaan todellisuuden rakentamisen lisäksi osaa myös eettisiin pohdintoihin. Sosiaaliseen konstruktionismiin sitoutuen tutkielmassa suhtaudutaan poliisin kirjoittamaan henkirikoksen kertomukseen yhtenä esityksenä eletystä todellisuudesta. Poliisin tekstillä osana virallista esitutkintaa on käytännöllisiä vaikutuksia oikeusjärjestelmässä, missä selosteiden kiinnittyminen sosiaaliseen kontekstiin herkästi piiloutuu. Tutkielmassa etsitään rikospaikkaselosteiden kulttuurisia jäsennyksiä semioottisen sosiologian teoreettisesta viitekehyksestä, tulkitsemalla selosteita eri etäisyyksiltä. Tutkimusasetelmaksi muodostuu semioottisten käsitteiden ohjaama narratiivinen analyysi, jolla päästään kiinni selosteissa ilmeneviin merkityksenantoihin. Tutkielmassa syvennytään sekä rikospaikkaselosteiden sisältöön että niiden kertomisen tapaan.
Rikospaikkaselosteet heijastavat tilannetta rikospaikalta sillä kerronta on sirpaleista, osin epäloogista ja vain todistettaviin seikkoihin perustuvaa. Samalla kun selosteet pyrkivät asiallisuuteen ja rakentavat vahvaa totuudenkaltaisuutta, ne sisältävät luokitteluja ja sukupuolittuneisuutta. Selosteissa kerronnan tyyli vaihtelee ja ne painottuvat fyysisten toimien kertomiseen. Selosteet rakentavat vahvan luottamussopimuksen lukijan ja kertojan välille, ja saavat aikaan vaikutelman, että intressitön kertoja kertoo tilanteesta juuri kuten se on ollut. Kertomuksina selosteet ovat tunteisiin vetoavia vaikkakaan eivät paatoksellisia, ne järjestyvät eri tavoin ja osassa tapahtumien kulku jää epäselväksi.
Väkivalta on merkittävä, pysyvä ja universaali ongelma. Suhtautuminen väkivaltaan ja sen seurauksiin riippuu historiallis-kulttuurisesta ympäristöstä, jota voidaan tutkia väkivallan kielellistämistä analysoimalla. Kertomukset ovat keino jäsentää maailmaa, ja niillä otetaan todellisuuden rakentamisen lisäksi osaa myös eettisiin pohdintoihin. Sosiaaliseen konstruktionismiin sitoutuen tutkielmassa suhtaudutaan poliisin kirjoittamaan henkirikoksen kertomukseen yhtenä esityksenä eletystä todellisuudesta. Poliisin tekstillä osana virallista esitutkintaa on käytännöllisiä vaikutuksia oikeusjärjestelmässä, missä selosteiden kiinnittyminen sosiaaliseen kontekstiin herkästi piiloutuu. Tutkielmassa etsitään rikospaikkaselosteiden kulttuurisia jäsennyksiä semioottisen sosiologian teoreettisesta viitekehyksestä, tulkitsemalla selosteita eri etäisyyksiltä. Tutkimusasetelmaksi muodostuu semioottisten käsitteiden ohjaama narratiivinen analyysi, jolla päästään kiinni selosteissa ilmeneviin merkityksenantoihin. Tutkielmassa syvennytään sekä rikospaikkaselosteiden sisältöön että niiden kertomisen tapaan.
Rikospaikkaselosteet heijastavat tilannetta rikospaikalta sillä kerronta on sirpaleista, osin epäloogista ja vain todistettaviin seikkoihin perustuvaa. Samalla kun selosteet pyrkivät asiallisuuteen ja rakentavat vahvaa totuudenkaltaisuutta, ne sisältävät luokitteluja ja sukupuolittuneisuutta. Selosteissa kerronnan tyyli vaihtelee ja ne painottuvat fyysisten toimien kertomiseen. Selosteet rakentavat vahvan luottamussopimuksen lukijan ja kertojan välille, ja saavat aikaan vaikutelman, että intressitön kertoja kertoo tilanteesta juuri kuten se on ollut. Kertomuksina selosteet ovat tunteisiin vetoavia vaikkakaan eivät paatoksellisia, ne järjestyvät eri tavoin ja osassa tapahtumien kulku jää epäselväksi.
Kokoelmat
- Pro gradu -tutkielmat [4415]